מלחמה הרב־זירתית תיפתח מצפון בירי רקטי מסיבי והרסני של חזבאללה כמעט לכל מקום ברחבי הארץ. המטחים יהיו עצומים, 2,500 עד 3,000 שיגורים ביום, ויכללו רקטות סטטיסטיות (לא מדויקות) וטילים מדויקים ארוכי טווח. מעת לעת חזבאללה ירכז מאמץ וישגר מטחי ענק לעבר תא שטח יחיד: בסיס חשוב של צה"ל או עיר בגוש דן, שאליהם יכוונו מאות רקטות ביממה אחת. הירי יימשך יום אחרי יום, עד יומה האחרון של המלחמה, כשלושה שבועות אחרי שפרצה.
כבר בשלבי המערכה הראשונים יצטרפו אליה התארגנויות טרור מכל האזור — מיליציות פרו־איראניות בסוריה ועיראק, חמאס והג'יהאד האסלאמי בעזה, החות'ים בתימן — כולן זרועות של איראן. מעבר להרס עצום שישראל לא ידעה כמותו, עם צפי לאלפי אבדות בחזית ובעורף שיגרמו לפאניקה ציבורית, אחת התכליות המרכזיות של הירי, שיגיע בו־זמנית מכמה כיוונים, תהיה להביא לקריסת מערכות ההגנה האוויריות של צה"ל. חימושים מדויקים ומנמיכי טוס, כגון כטב"מים, רחפנים וטילי שיוט ינסו לפגוע פיזית ולהשמיד סוללות של כיפת ברזל.
קצב האש יעמיד את הטכנולוגיה הישראלית בפני אתגרים שטרם זומנו לה. מלאי המיירטים של כיפת ברזל וקלע דוד יתרוקן לכל היותר בתוך ימים אחדים מתחילת הלחימה, וישראל תעמוד חשופה מול אלפי הרקטות והטילים במשך כל שעות היממה בלי הגנה אקטיבית יעילה, ודאי שלא הרמטית.
בד בבד, חזבאללה ינסה לשבש את פעילות חיל האוויר ולהגביל את יכולתו לפעול מבסיסיו. טילים כבדים ומדויקים יופנו אל מסלולי ההמראה במרווחי זמן שימנעו או יקשו את שיקומם. אש מסיבית תופנה אל האנגרים שמאחסנים את מטוסי F16, F35 ו־F15, שמבססים את עיקר הכוח האווירי הקרבי של ישראל.
טילים מדויקים עם ראשי נפץ של מאות קילוגרמים, שבהם גם טילי שיוט, יופנו לעבר תשתיות קריטיות. על הכוונת: תחנות כוח ותשתיות משק החשמל ומתקני התפלה והולכה של מקורות. נמלי הים בחיפה ובאשדוד ישותקו ואיתם סחר הסחורות הבינלאומי.
נחילים של עשרות כטב"מים מתאבדים מתוצרת איראן יטוסו בגובה נמוך מאוד לעבר מטרות איכות בעומק ישראל, בניסיון לפגוע במפעלי נשק, במחסני החירום של צה"ל ובבתי חולים, שיהיו עמוסים בפצועים בהיקפים שהצוותים הרפואיים לא ידעו כמותם אפילו בימים שאחרי מתקפת 7 באוקטובר.
ולא רק מתקפת אש. תשתיות חיוניות של תחבורה, אמצעי תקשורת ואתרים של משרדי ממשלה ורשויות מקומיות יהיו יעד להתקפות סייבר רחבות, עד כדי סכנה לשיבוש חמור של תפקוד המשק. התנועה בצירים תהיה קשה ומסוכנת כי מערכות בקרת הרמזורים יקרסו, טילים ייפלו בכל מקום והפרות סדר המוניות יובילו לחסימת צירי תנועה מרכזיים.
הכאוס יתעצם כשחזבאללה ישגר לשטח ישראל מאות מלוחמי רדואן, כוח הקומנדו שלו, בניסיון להשתלט על יישובים לאורך הגבול עם לבנון ועל מוצבי צה"ל בגזרה. צה"ל ייאלץ להתמודד עם לחימה והתכתשויות עם מחבלים בתוך שטח ישראל על חשבון הפניית המאמץ לפעולות מיידיות בלבנון ולתמרון יבשתי כדי להשתלט על מרחבי השיגור.
בעורף, במשך ימים רבים הציבור יתקשה לקבל מידע עדכני ואמין על המצב ויאבד אמון במסרים שיקבל מגורמים ודוברים רשמיים. החרדה והפאניקה יגברו לנוכח מספר הנפגעים הגדול, הנזק העצום, שיבושים באספקת חשמל ומים, עיכוב בהגעת כוחות חילוץ והצלה לזירות הרס והקושי לקבל שירותים חיוניים כמו מזון ותרופות. החרדה והבלבול בציבור יועצמו בידי חזבאללה באמצעות לוחמה פסיכולוגית בלתי פוסקת, והוא יפתח במערכה תודעתית רחבה כשיציף את המדיה והרשתות החברתיות באיומים ובדיסאינפורמציה שיעמיקו את המחלוקות הפנימיות. אלה שירצו להימלט על נפשם לחו"ל יגלו שהקשר האווירי של ישראל עם העולם נותק.
לאורך כל המערכה חזבאללה ייצא מגדרו כדי להדליק אש בכל זירה אפשרית, באמצעות הסתה, התססה ועידוד התקוממות ביהודה ושומרון ובקרב אזרחי ישראל הערבים, כדי לרתק כמה שיותר כוחות צבא ומשטרה למאמצי שמירה על הסדר הציבורי.
אחרי כשלושה שבועות של אש ודם, היקפי הנזק חסרי התקדים בלבנון ובישראל יובילו לסוף המערכה בתחושת "תיקו" מתסכלת, בלחץ הקהילה הבינלאומית. גם בשעותיה האחרונות של המלחמה חזבאללה ימשיך להמטיר על העורף טילים ורקטות לפי תוכנית אש סדורה, תוך הפעלת מערכי שיגור מעומק שטח לבנון מבורות שיגור שהכין מראש.
מתוך הדו"ח: "ציפיות הציבור שחיל האוויר ומערכי המודיעין יצליחו למנוע את מרבית מטחי הרקטות לישראל - יופרכו. כך גם ההערכה שמתקפה מסיבית של ישראל על נכסים משמעותיים של לבנון יכריחו את חזבאללה לנצור את האש"
פרופ' בועז גנור. "אני לא מאוכזב ממי שפגש אותנו ולא קיבל את התזה. אני מאשים את מי שלא פגש אותנו". צילום: יובל חן
תרחיש הבלהות הזה אינו תגובה מחמירה שנכתבה אחרי המפלה של ישראל ב־7 באוקטובר. הוא תולדה של מחקר שהחל כבר לפני כשלוש שנים במכון למדיניות נגד טרור באוניברסיטת רייכמן, אשר בסיומו גובש ונחתם דו"ח שספק אם נכתב כמותו קודם לכן, תחת הכותרת "ההתמודדות עם אתגרי חזית הלחימה והניצחון במערכה".
בבסיס הדו"ח, שמחזיק 130 עמודים, עומדת עבודתם של שישה צוותי חשיבה, שהורכבו מכ־100 מומחים לטרור, בכירים לשעבר במערכת הביטחון, אנשי אקדמיה וממשל, שבחנו היבטים קריטיים הקשורים להיערכות צה"ל והעורף למלחמה רב־זירתית. עם החתומים על דו"ח המחקר, שנחשף כאן בראשונה, נמנים האלופים (במיל') אהרון זאבי־פרקש (לשעבר ראש אמ"ן) ויצחק בריק (לשעבר מפקד המכללות הצבאיות); שני ראשי רשות החירום הלאומית לשעבר, תתי האלופים (במיל') זאב צוק רם ובצלאל טרייבר; רב־גונדר (בדימוס) אורית אדאטו, לשעבר נציבת שירות בתי הסוהר; אל"מ (במיל') ערן מקוב, לשעבר מפקד הגזרה הצפונית בפיקוד העורף; חיים תומר, לשעבר ראש אגף מודיעין וקשרי חוץ במוסד; ושר המשפטים לשעבר דן מרידור.
בראש החוקרים הללו עמד פרופ' בועז גנור, חלוץ עולמי של חקר הטרור באקדמיה, שייסד לפני כ־30 שנה את המכון למדיניות נגד טרור ובספטמבר האחרון התמנה לנשיא הרביעי של אוניברסיטת רייכמן. בחודשים ובשבועות שקדמו למתקפת 7 באוקטובר הוא הציג את המחקר לגורמים הרלבנטיים בצבא ובהנהגה המדינית, בניסיון להעיר את מערכות המודיעין ואת מקבלי ההחלטות מהתרדמת ומהקונספציה השגויה שאחזו בה — ללא הצלחה.
גנור מספר שדווקא ההבנה של גודל האירוע במקרה של מלחמה רב־זירתית גרמה לו לשחרר ב־7 באוקטובר אנחת רווחה מסוימת. "כבר היינו בממ"ד בבית בהרצליה כשהתחיל ירי הטילים למרכז", הוא משחזר, "עדיין היו אזעקות ואשתי אמרה לי שזה בא מעזה. אני זוכר שעניתי לה שאם זה כך זה לא נורא".
3,000 רקטות על הבוקר זה "לא נורא"?
"זה הרבה, אבל זה היה ביום הראשון של הלחימה והיקף השיגורים דעך בהמשך. בתרחיש של מלחמה עם חזבאללה הירי בהיקפים האלה ממשיך וממשיך, כמויות אש שלא ידענו כמותן. הארסנל שלהם הוא כ־150 אלף רקטות וטילים, והנחת העבודה שלנו מדברת על ירי של כ־3,000 כאלה לעברנו בכל יום לחימה במלחמה, שתימשך לפי התרחיש כ־21 יום. ואל תבין לא נכון, זה לא שלא ננצח במלחמה כזאת. ישראל הרבה יותר חזקה מחזבאללה, כמובן גם יותר חזקה מחמאס".
טוב שאתה מבהיר, כי מי שקורא את התרחיש שעליו מבוסס הדו"ח שלכם מקבל רושם מבהיל שבמלחמה כזאת לא נהיה רחוקים מתבוסה.
"לא נובס. התרחיש שלנו, שהוא עשרות מונים יותר חמור ממה שקרה ב־7 באוקטובר, הוא לחלוטין לא מלחמה שמעמידה את ישראל בפני איום קיומי. המלחמה תגרום לנו נזק אסטרטגי, אבל ישראל לא תוכחד ותדע להתמודד. אגב, גם המלחמה בעזה לא היתה באף שלב, גם לא ב־7 באוקטובר, מלחמת קיום".
אלה לא המסרים שהציבור הישראלי קיבל בימים הראשונים של המלחמה.
"נכון, וממש נחרדתי לשמוע דוברים ישראלים שאמרו שני דברים ממש לא נכונים, שלא לומר שקריים. הראשון הוא שישראל במלחמת קיום — זה רחוק מלהיות מלחמת קיום, ואתה גם לא יכול לצאת לציבור, שמזועזע מהטבח הנוראי, ולהגיד לו שאנחנו במלחמת קיום. איזה מין מסר זה? המסר השני היה שאנחנו במלחמת העצמאות השנייה, וגם זה קשקוש. ב־7 באוקטובר לא היינו במלחמת עצמאות, וגם לא אחריו. זאת אמירה שמייצרת בהלה מיותרת".
זאת היתה הרטוריקה של ראש הממשלה.
"אני לא רוצה להאשים מישהו ספציפי. שמעתי את הדברים האלה מכמה דוברים. ומי שאמר אותם אמר דברי שטות בזמן שהציבור נמצא בשוק לאומי".
כך נערך חזבאללה למערכה
טילים בלבנון. גם אם השריון והרגלים יגיעו לעומק השטח כדי להשתלט על מרחבי השיגור, האש הכבדה לעורף לא תחדל כי חזבאללה פרוש כך שיוכל לנהל לחימה עצמאית ומבוזרת מתאי שטח רבים
אימון של כוח רדואן. הכאוס יתעצם כשחזבאללה ישגר לשטח ישראל מאות מלוחמי כוח הקומנדו שלו, בניסיון להשתלט על יישובים לאורך הגבול עם לבנון ועל מוצבי צה"ל בגזרה
מחבלי חזבאללה רכובים עם טילי כתף. כוחות הקרקע של צה"ל יפגשו מערכי הגנה צפופים עם אמצעי לחימה יעילים והרבה מאוד חוליות נ"ט
רחפנים של חזבאללה. כטב"מים מתאבדים, רחפנים וטילי שיוט ינסו לפגוע פיזית ולהשמיד סוללות של כיפת ברזל. קצב האש יעמיד את הטכנולוגיה הישראלית בפני אתגרים שטרם זומנו לה. צילומים: אי.פי, אי.אף.פי
ששת צוותי החשיבה שגיבשו את הדו"ח בחנו את האיומים השונים ואת המוכנות לקראתם: קריסה מוחלטת של הרשות הפלסטינית, שתוביל להתפרצות אלימה נרחבת ביהודה ושומרון; הסתה והתססה מצד חזבאללה, שיעודדו קיצונים מקרב ערביי ישראל לחסום צירי תנועה ולהקשות את הגעתם של כוחות לחזית; מהומות בערים המעורבות; הקושי לתווך את אתגרי המלחמה לציבור והנמכת ציפיותיו מצה"ל ומכוחות ההצלה; והכנת הרשויות המקומיות לתפקיד הקריטי שיהיה להן, כמי שיידרשו לספק מענה לאזרחים במצוקה, מחילוץ נפגעים באתרי הרס עד הגשת עזרה ראשונה לפצועים. צוות חשיבה שישי בחן היבטים הקשורים למתקפת מנע ישראלית להסרת איומים שמסכנים אותה, והוא החלק היחיד בדו"ח שפרטיו נאסרו לפרסום.
הדו"ח ממפה פערים, מסמן נקודות חולשה בצה"ל ונקודות תורפה בחברה הישראלית, וכולל המלצות אופרטיביות מיידיות. הוא הושלם חודשים אחדים לפני מתקפת חמאס, ואחת המסקנות הצורבות בו נוגעת לציבור הישראלי, שפשוט אינו מודע לכך שיידרש להתמודד כמעט לבדו בשעות ובימים הראשונים של אש כבדה שתשוגר לעברו. "הציפיות של הציבור ושל חלק ניכר מההנהגה, שחיל האוויר ומערכי המודיעין היעילים של ישראל יצליחו למנוע את מרבית מטחי הרקטות אל ישראל — יופרכו. כך גם ההערכה שפגיעה ישראלית או מתקפה מסיבית שלה על נכסים משמעותיים של לבנון יכריחו את חזבאללה לנצור את האש או יפגעו משמעותית ביכולתם לייצר אש לעבר העורף הישראלי", נכתב בדו"ח במילים שאינן משתמעות לשתי פנים.
ההערכה הזו מבוססת על מאסת האש ודיוקה, שתכלה עד מהרה את מאגר המיירטים של צה"ל, ועל הקושי של חיל האוויר לשתק את מערכי שיגור הרקטות, שיהיו פזורים ומוסווים בשטח רחב ולא רק בלבנון אלא גם בסוריה וייתכן שגם בעיראק.
הדו"ח מקדיש תשומת לב מיוחדת למצב כוחות היבשה של צה"ל וליכולות התמרון הקרקעי שלהם במלחמה בכמה זירות במקביל. כשכוחות המחץ הקרקעיים יתחילו לתמרן, הם יפגשו מערכי הגנה צפופים של חזבאללה שרוויים באמצעי לחימה יעילים, עם הרבה מאוד חוליות נ"ט. וגם במצב אופטימלי שבו טורי השריון וכוחות הרגלים יסתערו לעומק לבנון כדי להשתלט על מרחבי השיגור, התמרון עלול להתגלות כלא רלבנטי. האש הכבדה אל העורף לא תיפסק משום שההתארגנות של חזבאללה תאפשר לו לנהל לחימה מבוזרת מתאי שטח רבים, שיהיו מסוגלים לפעול עצמאית. אחת המסקנות הבולטות שעולות מהדו"ח היא שבלחימה שמתבססת על תורות ומוסכמות מהמאה הקודמת, צה"ל עלול להיקלע להפסד, ועמדת הפתיחה של ישראל לקראת הפסקת אש עלולה להשפיל אותה ולהקשות על השגת הסכמה.
מה היה מסד הנתונים והמידע שעליו ביססתם את התרחיש?
גנור: "ברוב המקרים זה מידע גלוי שחזבאללה סיפק, וכל מי שעוקב אחריו היה יכול להיחשף אליו. לא המצאנו שום גלגל, פשוט היה צריך לראות ולשמוע, לא מעבר לזה. יש לנו למשל סרטון של חזבאללה שמראה בפרטי־פרטים מה הוא מתכוון לעשות ביום שבו יחליט לפלוש קרקעית ליישובי הגליל".
סביר להניח שגם המודיעין של צה"ל ער לזה ומכיר את היכולות של חזבאללה.
"כן, אבל הדברים האלה היתרגמו במודיעין כדברי רהב ותעמולה, ולימים התברר שכך גם תורגם המידע לגבי חמאס. אנחנו לעומת זאת לקחנו את הדברים של חזבאללה ברצינות, תוך בחינת הכוונות מול היכולות, בלי התייחסות לניתוח מודיעיני".
"אולי זמנית. לא בטוח שזה יחזיק למשך זמן".
כלומר?
"לקחנו את הדברים כפשוטם, בלי פרשנות שלפיה חזבאללה או חמאס מפרסמים דברים שהם לא מתכוונים לעשות".
תרחיש המלחמה שלכם כולל פשיטה קרקעית של חזבאללה על יישובים בגליל, וזה מה שקרה ב־7 באוקטובר בדרום. יש כאן העתק די מדויק של תוכנית חזבאללה, שעיקריה מוכרים כבר כמה שנים.
"ולא במקרה. המערכה הנוכחית היא מהלך איראני שנועד להשיג כמה דברים, בין השאר נקמה על עשר שנים לפחות של 'עקיצות של משחק פוקר' מצד ישראל. לאיראנים יש סבלנות, זמן ושכל, והם מגישים את הנקמה כשהיא קרה. לזה תוסיף את שעון החול שהגיע באותו זמן לסופו בכל הנוגע לנורמליזציה בין ישראל לסעודיה. מבחינת איראן, אין איום אסטרטגי גדול יותר מנורמליזציה כזאת, שתהווה בסיס לברית צבאית אזורית שתעמוד מולה. לכן מבחינתה זה היה הזמן המושלם כדי לעשות את זה. הפשיטה והטבח בדרום הם אחד לאחד התוכנית של חזבאללה בצפון. חמאס קיבל את התוכנית מאיראן ומחזבאללה, שהדריכו אותו, חימשו וקבעו את מועד הביצוע".
למה האיראנים בחרו בחמאס כקבלן הביצוע?
"כי הם ידעו שאם יפעילו את התוכנית שלהם באמצעות חזבאללה, היקפי הפגיעה בישראל יהיו פי כמה וכמה יותר גדולים מאלה שגרמה לה מתקפת חמאס. הם הניחו שזה יוביל את ישראל לתגובה לא פרופורציונלית, אולי גם לא רציונלית, והם רצו לשלוט באירועים ובגובה הלהבות. חזבאללה הוא נכס אסטרטגי של איראן שנועד להרתיע את ישראל וארצות הברית מלתקוף את מתקני הגרעין שלה, ולא היה מבחינתה נכון לבזבז את הזרוע הזאת כרגע. היה עדיף להשתמש בזרוע היותר חלשה שלה".
חזבאללה ואיראן טוענים שהם בעצמם הופתעו ממתקפת חמאס ושיחיא סינוואר מידר אותם.
"זאת הונאה והיא היתה מתוכננת עם כל שאר השחקנים, כך שכולם יטענו שלא ידעו. אני מכיר מידע, ממקורות גלויים, על פגישות שהתקיימו שבוע לפני המתקפה בביירות בין בכירים בחמאס, חזבאללה ואיראן. ההכחשה האיראנית מעצימה כביכול את חמאס, שמתרברב שעשה את המתקפה לבד".
ועל הדרך באמת טרפדו את הנורמליזציה של ישראל עם סעודיה.
המלצות הדו"ח להיערכות צה"ל
סוללת כיפת ברזל. מול נחילי הכטב"מים המתאבדים והטילים מנמיכי הטוס יש להעמיד מערך של תותחי נ"מ מבוקרי מכ"ם, שיספקו הגנה יעילה ובעלות כספית נמוכה יחסית לנזק הפוטנציאלי
תותח צה"לי יורה ללבנון. צריך להקים חיל טילים, שיקצר את הזמן שבין גילוי איומים שצצים בשטח עד להשמדתם. חיל טילים יגיב מהר יותר ממטוסי התקיפה והכטב"מים של חיל האוויר
טנק צה"לי בעזה. יידרש סדר כוחות גדול מכל מה שהכרנו, עם יותר חיילים, טנקים ונגמ"שים. הריבוי הכמותי יהיה תנאי לגמישות האופרטיבית של הכוחות בשטח
הכניסה למנהרות הכרמל. יש להחזיר את חובת המקלוט ולסגור פערים בתחום, תוך הכשרת חניונים תת־קרקעיים גדולים ומנהרות תחבורה, כגון מנהרות הכרמל, שיספקו מחסה לרבבות. צילומים: אי.אף.פי, אלבטרוס, באדיבות רפאל
עד כה דו"ח המחקר לא נחשף לציבור, אבל גנור אומר שהציג אותו בפני שורה ארוכה של גורמי צבא ומקבלי החלטות: "כמה חודשים לפני המלחמה הראיתי את הדו"ח לכל ראשי המדינה, במסגרת כ־40 מפגשים שקיימנו. קיבלו אותו ראש הממשלה לשעבר נפתלי בנט, שר הביטחון יואב גלנט, ראש המטה לביטחון לאומי (מל"ל) לשעבר אייל חולתא, ראש אמ"ן אהרון חליוה, הרמטכ"ל לשעבר אביב כוכבי ועוד".
בנימין נתניהו ראה את הדו"ח שלכם?
"הוא קיבל אותו אבל לא נפגש איתנו, וכמוהו גם ראש המל"ל צחי הנגבי. הם לא זימנו אותנו לפגישה, למרות שביקשנו".
זה אכזב או הפתיע אותך?
"גם וגם. בסך הכל חתומה על המסמך הזה רשימה מרשימה מאוד של אנשים, והיה נכון מצדם להיפגש ולשמוע בעל־פה הבהרות והרחבות. אני לא מאוכזב במקרים שבהם, אחרי שפגשו אותנו, לא קיבלו את התזה שהצגנו, כי מולה היתה התזה של מערכת הביטחון, שהיתה שבויה, לפחות אז, בקונספציה. אבל אני כן מאשים במקרים שבהם לא פגשו אותנו".
ישבתם עם גלנט? עם הרמטכ"ל הרצי הלוי?
"נפגשנו עם גלנט. אני לא יודע כמה הוא היה מוטרד מהפערים שעולים מהדו"ח (מול עמדת צה"ל — י"א), אבל הוא בהחלט ביקש מאנשיו לנסות להבין מהיכן הם נובעים. הרמטכ"ל לשעבר כוכבי ישב איתנו ארבע וחצי שעות. הצגנו לו את הפרטים, הוא הציג מנגד את תפיסת המענה שלו, ואני לא רוצה להרחיב על כך. הדו"ח הגיע גם לרמטכ"ל הלוי, אבל לא הספקנו להיפגש כי בינתיים פרצה המלחמה".
על אילו פערים אנחנו מדברים?
"התרחיש שלנו חמור מזה של צה"ל. לא היה הבדל מאוד גדול ביחס למספר הרקטות שישגרו לעברנו, אבל ההערכה שלנו דיברה על הרבה יותר נפגעים ופגיעה קשה יותר ברציפות התפקודית של המשק.
"התרחיש הצה"לי הניח שמערכות המדינה ידעו לשמר את הרציפות התפקודית במשק, כשאבן היסוד של ההנחה הזו היתה שהרשויות המקומיות ייקחו את העניינים לידיים. אנחנו סבורים שהמערכות הלאומיות מטילות את האחריות על המקומיות ובכך פוטרות את עצמן מהנושא, וכשבחנו את הנושא מול הרשויות המקומיות, התברר שהן מצפות שבשעת משבר גדול דווקא המערכות הלאומיות ישתלטו. נוצר מצב שבו כל מערכת שמה את מבטחה בשנייה, בלי כיסוי ממשי מניח את הדעת. לגופו של עניין, אנחנו סבורים שלאור היקף הנזק, למערכות הלאומיות יהיה מאוד קשה למלא את הציפיות של הרשויות המקומיות".
מה משקל החוסן הציבורי במצב קיצון כזה?
"אחת הבעיות המרכזיות שלנו בדיונים מול צה"ל היתה החוסן של הציבור, ולכן אחד המסרים המרכזיים שלנו היה הצורך לשתף אותו ולתווך לו את האיום של מלחמה רב־זירתית. הציבור צריך להבין את המשמעויות ולהיערך אליהן, כולל בהקמת יחידות חירום שכונתיות של מתנדבים. צריך להשיב לחברה הישראלית את תודעת 'האומה המגויסת'".
והצלחתם לשכנע מישהו?
"פיקוד העורף ומקבלי ההחלטות בצבא חשבו שאין צורך בכך כדי לא ליצור פאניקה. שמוטב לחנך את הציבור להתמודדות עם מצבי חירום בהדרגה: צונאמי, רעידות אדמה, מלחמה. אנחנו חשבנו שהאפקט הפסיכולוגי של מלחמה הוא כזה שכדאי להיערך אליו אחרת ברמה האישית, המשפחתית והמוניציפלית — אבל לא הצלחנו לשכנע".
שבועות אחדים לפני פרוץ המלחמה בדרום, מספר גנור, הוא ועמיתיו החוקרים הציגו את הדו"ח לאלוף בצה"ל שאת שמו אינו חושף. "מהפגישה הזאת", הוא אומר, "יצאתי מודאג יותר משהייתי לפניה".
מה היה שם?
"הפגישה התקיימה לבקשת הדרג המדיני. באו איתי האלופים (במיל') גרשון הכהן ובריק וראש רח"ל לשעבר תא"ל צוק רם. הצגנו את מלוא הפרטים במשך כשעה וחצי, ולאחר מכן האלוף פנה לאחד מראשי המחלקות שלו, קצין שכנראה אמון על התרחיש הצה"לי, וביקש שיסביר את ההבדל בין התרחישים. הקצין ענה שהוא לא יכול, כי התרחיש הצה"לי מבוסס על מודיעין והוא לא יודע על מה מתבסס התרחיש שלנו. חזרתי הביתה מזועזע. אשתי שאלה אותי איך היה ועניתי לה בשתי מילים: 'יום כיפור'".
למה "יום כיפור"?
"כי הבנתי שאנחנו מתמודדים כאן לא עם קונספציה אחת, אלא עם שילוב של קונספציות — בדיוק אותן אלה מיום כיפור לפני 50 שנה. דו"ח כמו זה שהנחנו על השולחן היה צריך להוות עבור המערכת אזהרה, שבמינימום ראוי לבדוק אותה מול הקונספציות".
באילו קונספציות שגויות מדובר?
"למשל, זאת שאומרת שלחמאס אין יכולת לעשות פשיטה בהיקף כזה, בדיוק כפי שהאמנו ביום כיפור שקו המוצבים לאורך התעלה בלתי חדיר עד שהמצרים פרצו את תעלות העפר עם זרנוקי מים. לא היו מספיק כוחות בגזרה ב־7 באוקטובר בגלל מיסקונספציה אופרטיבית, שהתבססה על רעיון לא חכם שנקרא בצה"ל 'הדממה'. לצה"ל אסור להיות בהדממה, וזה עם כל הכבוד לניסיון של מישהו לחיסכון. והיתה בעייתיות נוספת בכל הקשור להיערכות הכוחות הקטנים שהיו בגזרה באותו בוקר ולא עשו 'כוננות עם שחר' (כניסה לעמדות עם זריחה — י"א)".
אפשר להתנחם בכך שמלחמת עזה לפחות הוציאה את העוקץ מהתוכנית של חזבאללה בצפון.
"היום מצבנו שונה מזה שהיה ב־6 באוקטובר, בעיקר כי לא ניתן להפתיע אותנו בפשיטה קרקעית. אבל מלאי הטילים של חזבאללה עדיין שם, וכרגע התשובה לאיום הזה היא בראש ובראשונה הידיעה של חזבאללה שמה שיקרה אצלנו בעקבות ירי נרחב מצדו יקרה על סטרואידים בלבנון. אחת הסיבות לכך שהארגון לא נכנס למלחמה רחבה עם ישראל — ואולי ייכנס בהמשך — היא שברור לו מה יהיו משמעויות תגובת ישראל. נוצרה הרתעה הדדית שמתבטאת במלחמה מוגבלת מאוד".
יש הבדל במידת האכזריות של מחבלי כוח רדואן של חזבאללה לעומת זאת של חמאס?
"התשובה המיידית היא שאין הבדל. אלה ואלה אותו הדבר, אין שם עכבות, ואם חלילה הפשיטה הקרקעית היתה בצפון היינו רואים את אותם דפוסים ואותה אכזריות שראינו בעוטף עזה, רק בהיקפים הרבה יותר גדולים. אבל כאן יש מרכיב נוסף שעשיתי עליו בעבר מחקר גדול, והוא סם הקפטגון, שמאז 2006 הפך לתעשייה שחזבאללה מרוויח ממנה הרבה כסף. נעשה בו שימוש גם ב־7 באוקטובר ומי שלוקח אותו נעשה 'מדרוב' לגמרי, ערני מאוד למשך ימים ומסיר כל עכבה שיש. לא שיש לאנשים האלה הרבה עכבות, אבל אם יש הסם הזה מסיר אותן".
נתניהו. קיבל את הדו"ח, לא נפגש איתנו
גלנט. נפגשנו וביקש עדכון מאנשיו על הפערים מול הדו"ח
נתניהו. קיבל את הדו"ח, לא נפגש איתנו
גלנט. נפגשנו וביקש עדכון מאנשיו על הפערים מול הדו"ח
הלוי. הדו"ח הגיע אליו, ואז פרצה המלחמה
כוכבי. ישב איתנו 4 שעות והציג את המענה שלו. צילומים: שאול גולן, דובר צה"ל, אי.פי
הלוי. הדו"ח הגיע אליו, ואז פרצה המלחמה
כוכבי. ישב איתנו 4 שעות והציג את המענה שלו. צילומים: שאול גולן, דובר צה"ל, אי.פי
החוקרים שחתומים על הדו"ח לא הסתפקו בהצהצגת הסיכונים, אלא הוסיפו הצעות מעשיות לשיפור המוכנות של צה"ל והעורף למלחמה. לשיטתם, נדרשת מהפכה של ממש במערך כוחות היבשה של הצבא, כי יכולות ושיטות לחימה שאליהן נצמד במשך השנים לא יספקו מענה לאיומים החדשים במלחמה כוללת.
את הצורך להתמודד עם השינויים בשדה המערכה, בעיקר ההתמקדות בלחימה באזורים בנויים ובמערכים תת־קרקעיים, הצבא הפנים היטב במלחמה בעזה. מעבר לכך, מציין הדו"ח, יידרש סדר כוחות גדול בהרבה מכל מה שהכרנו. יותר חיילים, טנקים ונגמ"שים, ופיתוח תמהיל יכולות שיאפשרו ללוחמים לפעול בכל אחת מהזירות הייחודיות. הריבוי הכמותי יהיה תנאי לגמישות האופרטיבית של הכוחות בשטח — גם אם הדבר ישים קץ לשאיפה רבת השנים לצבא קטן וחכם. צה"ל יהיה צריך להפוך לגדול ועתיר משאבים, נשק וטכנולוגיה.
אבל לא רק הגודל. המלצות צוות החשיבה קוראות להחיות תוכנית מהעבר ולהקים חיל טילים, שיעשה שימוש במערכת שליטה ובקרה מתקדמת שתקצר את הזמן שבין גילוי איומים שצצים בשטח עד להשמדתם. חיל הטילים יוכל להגיב מהר יותר ממטוסי התקיפה והכטב"מים של חיל האוויר, להיות מדויק וקטלני לא פחות, ואם יתממש תרחיש של פגיעה בבסיסי החיל, הטילים הצה"ליים יאפשרו להמשיך לירות אש מדויקת לטווח של עד 400 ק"מ. מדובר במהלך יקר, כ־3 מיליארד דולר בפריסה של כ־600 מיליון דולר בשנה, במשך חמש שנים. לדברי מחברי הדו"ח, "לנוכח האיומים... יש להקצות באופן מיידי את המשאבים הנדרשים למימוש אופציה הגנתית־התקפית של אש מנגד באמצעות חיל הטילים".
לצד בניית מערך טילים אפקטיבי, אחת ההמלצות המרכזיות נוגעת למערכת ההגנה בלייזר, מגן אור, שבפיתוח מתקדם ברפאל. גנור ובריק רואים בה "פתרון יחיד שיכול לתת מענה משמעותי לאיום הטילים והרקטות שיופנו אל העורף". הם ממליצים להגדיר את פיתוחה כמטרה עליונה ודחופה ביותר, להאיץ את תהליכים, להסיר חסמים ביורוקרטיים ולהקצות את המשאבים הדרושים לכך.
מול איום נחילי הכטב"מים המתאבדים וטילי השיוט מנמיכי הטוס הם ממליצים להעמיד מערך של תותחי נ"מ מבוקרי מכ"ם, שיספקו הגנה יעילה ובעלות כספית נמוכה יחסית לנזק הפוטנציאלי העצום שייגרם בלעדיהם. כיום תותחים כאלה אינם חלק ממערך ההגנה האווירית של ישראל, שנחשב הטוב בעולם אך מבוסס כולו על טילים יקרים, שלא נועדו ליירט כמות גדולה של מטרות בו־זמנית ובגובה נמוך. וגם אחרי יישום ההמלצות האלה, לא יהיה מנוס משיפור בהול של תשתיות ההגנה הפסיבית בעורף: החזרת חובת המקלוט וסגירת פערים בתחום במבני מגורים, משרדים ותעשייה, תוך הכשרת חניונים תת־קרקעיים גדולים ומנהרות תחבורה, כגון מנהרות הכרמל, שיספקו מחסה לרבבות למשך זמן רב.
אחד מפרקי הדו"ח עוסק בתרבות הארגונית של צה"ל, "שמצאנו שיש בה בעיות", אומר גנור. לפי הדו"ח, יש לשקול מינוי בכיר חדש של משנה לרמטכ"ל, שיהיה אחראי לתרבות הארגונית.
במה מתבטאות בעיות בתרבות הארגונית?
"חוסר מקצועיות בביצוע תחקירים, אולי גם העלמת עין או חוסר תשומת לב, שגוררות חוסר דיווח נכון כלפי מעלה וניסיון להסתנכרן עם דעת המפקד. זה משפיע על המוכנות של צה"ל ויכולתו להשתפר, וההמלצה היא לפתור את הבעיה באמצעות פונקציונר, משנה לרמטכ"ל, שימונה על ידו ויהיה אחראי לתהליכים ארוכי טווח: תוכניות הכשרה של חיילים ומפקדים, בניית הכוח, פיתוח אמצעים ושיטות לחימה, בקרה תקציבית ועוד. הוא יהיה קצין במילואים שלא מועמד לרמטכ"לות ויכהן חמש שנים לפחות, גם אם הרמטכ"ל מתחלף".
פונקציה כזאת היתה יכולה להבטיח שמישהו יקשיב להתרעות של התצפיתניות בגבול עזה?
"למשל".
זאבי־פרקש (למעלה) ובריק, ממחברי הדו"ח. עבודה מעמיקה של בכירים במגוון תחומים. צילומים: טל שחר, יריב כץ
גנור (62) נכנס לתפקיד נשיא אוניברסיטת רייכמן שבועיים בלבד לפני המלחמה, "בלי ימים של חסד. אחרי שנבחרתי לתפקיד באתי לפרופ' אוריאל רייכמן, הנחתי על שולחנו את הדו"ח ואמרתי לו שאני מאוד מוטרד ממצב המדינה במלחמה כוללת, ושלמלחמה כזו יש נגזרת לאוניברסיטת רייכמן וצריך להתכונן אליה".
מה זה אומר?
"שאנחנו, בשונה מאוניברסיטאות מתוקצבות, צריכים להיערך אחרת — וזה הוכיח את עצמו באתגר המטורף שנולד. פניתי לתורמים ותיקים והצלחנו לפתוח את שנת הלימודים כשבועיים לפני השאר, עם מתווה חסר תקדים לסטודנטים במילואים. כל מילואימניק נעטף בחבילת חובה, שבה כל מרצה מקצה לו שעות פרטניות, שיעורי תגבור ושיעורי השלמה בחופשה".
הטבח בדרום והמלחמה, אומר גנור, טלטלו את גישתו לפתרון הסכסוך. "הבעיה היא היום שאחרי יציאת צה"ל מעזה. זו שאלה של זמן עד שהאוכלוסייה שתומכת בחמאס תצמיח אותו מחדש. שנה, חמש או שבע שנים, בסוף זה יקרה. גם אם מחר נצליח להכחיד את רוב או כל היכולות הצבאיות של חמאס וננטרל את יחיא סינוואר, יש לפחות עוד מיליון וחצי פלסטינים ברצועה שתומכים בו ויצמיחו את הראשים הבאים. יש מי שחושבים שהפתרון הוא בהתיישבות בעזה או טרנספר של תושביה. אבל שני אלה לא ריאליים".
אז הצרה של עזה היא גזירת גורל?
"עד שיגיע פתרון מדיני, וכזה לא נראה באופק. הפלסטינים ירו ברגל של ישראל אבל ירו לעצמם בלב, כי הרחיקו את האופציה של שתי מדינות שנות דור. גם אלה שתמכו באלטרנטיבה הזאת, כולל אני, מבינים שבעתיד הנראה לעין היא לא תהיה על השולחן. פתרון תמיד כרוך בסיכון, ובמשך שנים חשבתי שישראל מסוגלת לקחת אותו. אחרי 7 באוקטובר אני חושב שהסיכון חמור מדי. ישראל צריכה להיערך אחרת, לבנות צבא אחר ויכולות אחרות כדי שתהיה מסוגלת להגיע לפתרון מדיני בעתיד ולקחת סיכון כזה".